(Z lodního rozhlasu:) Dámy a pánové, blížíme se k dalšímu symbolu Cařihradu.
Jednomu z nejznámějších míst Turecka: mostu přes Bospor,
který spojuje Evropu s Asií.
Za poslední 2000 let se mnohé národy pokoušely kontrolovat toto místo,
které slouží jako cesta mezi Evropou a Asií.
Tento most byl otevřen v roce 1973 a jak můžete vidět,
vždy je na něm velmi hustý provoz. Pokud se podíváte dopředu,
můžete vidět Sultánův most,
který byl otevřen v roce 1983 po velké expanzi města.
Blížíme se k Oskadě, asijské straně Cařihradu.
Prosím, dávejte pozor při vystupování a mějte své věci u sebe.
Až budete v Oskadě, projděte se po promenádě
a ochutnejte rybu, kterou pro vás chytili rybáři.
- Tati, podívej. - Naire, nech mě podívat na ten balónek.
Nechci, aby se utrhl.
Počkej, Naire, ať ti ho táta uváže.
- Bavíš se, zlatíčko? - Jo, moc.
Viděls pěkné věci? - Promiňte.
Hasane, Hasane, co ti je?
Pomoc. Ať mi někdo pomůže. Prosím.
Pomoc! Pomoc!
- Pomoc! - Co se děje?
- Nedělejte si starosti, to bude v pořádku. - Hasane, má lásko.
KRÁČET PO VODĚ
Á, tak je tady.
Nazdar, všichni.
- Dobrá práce, Ejale. Výborně provedeno. - Díky.
Dá si někdo šampáňo?
- Pojďme na drink. - Opravdová celebrita.
Podívej, můžeš si gratulovat.
A nejen v Izraeli...
HAMÁS OSLABEN VRAŽDOU SVÉHO PŘEDNÍHO STRATÉGA.
- Jsi v pořádku? - Jsem. Mluvils s Iris? -Včera.
- A? - Ozývá se, že je v pořádku.
To je zvláštní, nemůžu se dovolat.
Díky.
- Ticho, prosím. Na zdraví. - Na zdraví.
Okamžik. Co je s vámi?
To neřeknete ani slovo?
Na Ejala, člověka, který má rád svou profesi.
Ohromná práce.
- Chceš něco dodat, Menacheme? - Moc pěkné.
Já nic říkat nebudu. - Na zdraví. - Na zdraví.
Iris?
Iris, spíš?
Iris?
Menacheme.
MĚSÍC POTÉ.
Pal, kdy chceš.
Jsi ve velmi dobré formě.
- Díky. - Jak se cítíš? - Výborně, proč?
Ale nic. Jsem ráda, že jsi v pořádku.
Menachem prosí, abys se zastavil v jeho kanceláři.
Dobře, že ses ukázal. Nemůžeš takhle zmizet.
- Odpočinul sis a pobavil se trochu? - Tak normálně.
Začínáme novou operaci, ne?
Nešels k psychologovi?
Nemám v úmyslu tam jít.
Iris měla terapii neustále.
Bojím se, že jestli to neuděláš, pohřbí tě.
Vždyť znáš pravidla. - Ať se jdou vycpat s pravidly.
Co mají co dělat se mnou? - Co mají co dělat s tebou?
Zažils traumatickou situaci a dokud nepromluvíš s...
- Nevěřím tomuhle hovnu. - Nebuď tak agresivní.
Pokouším se ti pomoct. - Tak do toho, pomoz mi.
Pamatuješ na Alfréda Himmelmana?
Toho nacistu, kteréhos chtěl najít?
Dá se to tak říct.
Už je jednou nohou v hrobě, koho to zajímá?
Mě to zajímá.
Vyhladil všechny Židy z celého německého území.
Sotvakdo přežil kromě mě, tvé matky
a několika dalších.
Himmelman žil všechny ty roky v Argentině.
Chránila ho nějaká špinavá dohoda s vládou.
Před dvěma měsíci zmizel. Nevěděli jsme, kam.
Kam tím míříš?
Himmelman má v Německu syna, kterého jsme nikdy nespustili z očí.
Už není dítě. Sám má dvě dospělé děti.
Dcera se seznámila s Izraelcem a přestěhovala se s ním do kibucu.
A syn žije dál v Berlíně.
A co mám udělat já?
Syn přijíždí do Izraele navštívit svou sestru.
Ona se bojí všech těch sebevražedných atentátníků.
Tak zavolala do cestovní kanceláře a objednala okružní jízdu
a já jsem myslel...
Co? Že ho vezmeš do Muzea holokaustu?
Myslel jsem, že když se s nimi sblížíš,
dozvíme se něco o dědovi.
A potřebuju někoho, kdo umí německy.
Menacheme, buďme upřimní. Nikoho už tahle práce nezajímá.
Moc času mu už nezbývá.
Chci ho dostat, než ho dostane Bůh.
Čau. Kde? Rišon Lecion?
Do prdele. Kolik mrtvých?
Tak zavolej Jakuba!
Co tím myslíš, že neodpovídá? Zavolej znovu!
Menacheme? Ještě se neobjevil.
Jo, zavolej znovu. Jo už mě informoval. - Menacheme? - Galit? - Menacheme?
Kurva, mobily nefungují. Pokaždé když je nějaký atentát.
Nevadí. Bude to hned zpátky. Do prdele.
Dvanáct lidí zabil.
Ahoj. Jsem Axel. Tady to je moje jméno.
Pan Himmelman! Vítej v Izraeli.
- Teď došlo k jednomu výbuchu. - Co?
Právě došlo k výbuchu. Terorista, který se obětoval.
Kde?
Nedaleko. Rišon Lecion. To je město kousek odtud.
- Hodně blízko? - Ano, ale neboj se.
Odpalují se jen jednou za den. Obvykle.
Ale třeba to kvůli tobě dnes udělají znovu. Na tvou počest.
Žertuju.
Dobře.
- Do prdele. - Co?
To ta hudba.
Vždy dávají po atentátu smutnou hudbu.
Budeme poslouchat lepší hudbu.
Dobře... Mám "The Doors", jejich první cédéčko "Morrison Hotel",
nějaké Dylany, Toma Waitse
a "The Boss". "The Boss".
- Líbí se ti Springsteen? - Jo.
Proč ne?
Pio! Pio!
Hej, hej!
Pojď sem.
Pozor.
Pojď ke mně.
- Ahoj! - Pozor, namočím tě.
- Ty budeš Ejal! - Ano, ahoj.
- Pia. - Myslel jsem si to.
Díky.
Není zač, já jsem se ho sám ujal.
Polekal se, když uslyšel o těch bombách.
Mluvíte moc rychle. Hebrejsky moc neumím.
Rozumím hebrejsky jen trochu. Ale učím se.
Dobře.
- Tak půjdeme. Máš hlad? - Mám.
Úplný blázen!
To je tajemník. Spravuje můj kibuc.
- Tohle je můj bratr, Axel. - Ahoj. - Ahoj.
- No, chutná ti jídlo z kibucu? - Ano, moc. Díky.
Velmi dobrá ryba. Ta je odtud. Tvoje sestra? - Ano.
Moc pěkná, tvá sestra. Řekl jsem jí to.
Pokud se neožením, vezmu si ji.
Nashle.
- Večer pořádáme rikudaiam. - To budete mít dobré.
- Co je "rikuam"? - "Rikudaiam", ples s Izraelci.
- Je to zábava. - Znáš tyhle plesy?
Znám je dost. Takže myslím, že ho vynechám.
Příjdu ráno. - Ne, zůstaň s námi. Prosím.
Ano, prosím.
Otočit vpravo.
Ještě jednou.
Dopředu.
Otočit vpravo.
- Vytratil ses. - Ne, šel jsem čerstvý vzduch.
Je to tak zábavné. Máš štěstí, můžeš tancovat celé týdny.
Musím si zapamatovat kroky, abych je mohl naučit své děti.
Budeš muset tancovat s mou sestrou. - Ne.
Ne, máme zakázáno tancovat s hosty první noc.
Promiň.
Byla to velká legrace.
Vždycky je to legrace, kromě rikudaiam tady není moc co dělat.
Tohle není Berlín.
- Mekarér? - Mekarér. Arón, kise,
šulchan,
chalon, delet.
Výborně.
A s kým tancuješ obvykle?
Se všemi druhy lidí.
Žádný přítel? Nic?
No jo...
Co náš průvodce?
Vypadá silný.
Nejspíš dokáže opravit všechno v domě...
Můj poslední manžel byl jako on.
A? Co se stalo?
Jo, někdy je to trochu složité, lidi tady jsou dobří.
Jenom se mě ptají, jestli někdo z rodiny nebyl nacista.
Zvláštní je, že když řeknu, že byl, dívají se na mě útrpně.
Ale jsou přátelští, nikdy nikdo rodinu neurážel.
Jak říkám: vždycky tě přijímají stejně, jako ty přijímáš je.
A v tom se pleteš, bratříčku. Jsi dost naivní.
Proč?
Protože když můj manžel zjistil pravdu o naší rodině, naše manželství skončilo.
To všechno zničilo. Nejdřív říkal, že s tím nemá žádný problém,
Že to není hřích, ale týden poté přišel a řekl,
že nemá nic proti Němcům, ale co jsem mu to řekla, nešlo mu to z hlavy.
Nemohl dál žít se mnou.
Chceš mléko a cukr?
Vzpomínám si: trochu mléka a kostku cukru.
Jo, pamatuješ si to dobře.
Axele, popravdě, proč přišels?
Nechceš vidět otce a matku? Postrádají tě.
Máma chce, abych se zeptal... - To znám.
Můžeš jim zavolat a říct jim, že jsi neuspěl. Že se nevrátím.
- Počkej chvilku. - Co po mně chceš?
Je mi tady dobře. Tohle místo je pro mě dobré.
Tohle místo je fantastické, ale proč s nimi nepromluvit nebo je nenavštívit?
- A proč opustils ty domov? - Ale já žiju v Berlíně.
A jak často se s nimi setkáváš? Každé čtyři měsíce?
Ale Pio, to není totéž. Mluvíme po telefonu. Jsme v kontaktu.
Já takový kontakt nechci. Nic nechápeš.
Podívej, můžeš si vzít věci a vrátit se.
Oni určitě vědí, že nechci nic ani od jednoho z nich.
No dobře, dobře.
Podívej, nebudeme se hádat. Přišel jsem jen, abych byl s tebou.
A tak se Jeníček a Mařenka hádali nějakých 15 minut.
Ona nechtěla poslouchat. On prosil. Zdálo se mně to dost dramatické.
Co na to říkáš?
Jsi na omylu, je jasné, že je tam něco víc.
Měl by ses víc přiblížit.
Soustřeď se na misi. - Já se soustředím. Co chceš?
- Co se děje? - To se ptám já.
Brzo s tím skončíme a já se vrátím. Je to tak, Menacheme?
Kdy začneme trénovat?
Nepospíchej. Pokračuj v tomhle.
Já potom za tebou příjdu. - Jo vy přede mnou něco tajíte!
Nemám problém, půjdu. - Uklidni se.
- Dobré ráno přeju. - Dobré ráno.
Připojíš se k nám?
Dobře.
Vajíčka vypadají dobře.
Tam kam pojedete?
- Nejedeš s námi? - Ne, musím pracovat.
Připojím se k vám o víkendu.
Máte na dnešek nějaký dobrý plán? - Máme dost na výběr.
Můžeme navšívit křesťanské svatyně nebo biblická místa.
Všechno, co chce Axel. - Je hromada míst, které chci vidět.
Haifa je pěkná, ne? Taky chci vidět "Imat a Galil", Kineret.
Kineret?
Zdá se, že znáš zemi dost dobře.
Vždycky mě zajímal Izrael. Chci taky vidět města Palestinců.
Můžeme dnes nějaké navštívit? - To je opačným směrem.
Proč tam vůbec chceš jet? - Proč ne?
Přinesl jsem nějaké ze svých cédéček.
Posluž si.
Podíváme se, co tam máš dalšího.
Spousta zpěvaček.
- Jen zpěvaček. - Proč?
Mně se líbí zpěvačky; když zpívá muž, připadá mi, že tomu něco chybí.
Vážně? To je zvláštní.
- Kdo to je? - Gigliola Cinquetiová. Je to Italka.
Hodí se dobře k téhle krajině. Nemyslíš?
- Kolik máš ty dětí? - Nemám děti.
Ale říkals něco o tom, že učíš své děti tancovat.
Ne. Chtěl jsem říct děti, které učím. Pracuji v instituci, která
pomáhá dětem emigrantů, víš, tureckých a dalších.
Pomáháme jim ve třídách. Čteme s nimi. - Myslím, že si s nimi nevyděláš moc peněz.
- To vypadá, jako bys poslouchal mé rodiče. - Proč? Co si myslí?
- Můj otec chce, abych pracoval v jeho firmě. - Chápu.
Čeká, že se jednoho dne připojíme k rodinému podniku.
Ale Pia nás opustila a já jsem řekl, že chci dělat v životě něco užitečného.
Pověz mně o svojí rodině.
Není toho moc k vyprávění. Jsou jen mí rodiče a Pia.
- Nemáš prarodiče? - Ne.
Umřeli dávno.
- Ty máš? - Co, prarodiče? - Jo.
Ne. A má matka zemřela před několika roky, stejně tak můj otec.
Zemřel, když jsem byl na střední škole. - Rozumím.
Máš děti? - Ne. A nechci mít. - Proč ne?
Abych si zachoval své pesimistické mínění o světě.
Ano? Ahoj, Pio.
Ne, teď jsme na severu. Proč?
Rozumím. Chceš s ním mluvit?
Dobře, sbohem. V Haifě došlo k explozi.
Dost blízko místa, kudy jsme jeli. - Co se stalo?
Další z těch zatracených teroristů se odpálil. Čtyři mrtví.
Do prdele, to je hrůza.
Zamyslel ses někdy, proč to tihle lidi dělají?
Myslím, jak zoufalí musí být, když zabíjí sami sebe?
Co si mám co myslet? Jsou to nepřátelé.
Je hodně o čem přemýšlet. Mají matky a děti.
Tak proč přicházejí a zabíjejí nevinné matky a děti tady?
Nemám proč o tom přemýšlet.
Říká, že jeho dědeček je mrtvý. Mám dost těchhle pseudoliberálů,
kteří mluví o motivech sebevražedných atentátníků.
Málem jsem ho zmlátil. - Ejale, uklidni se.
Co říkal o svém dědečkovi? - Že žádného nemá.
Zjisti víc.
Třeba víc neví. Třeba...
Třeba si myslí, že je Dolly, ta klonovaná ovce,
a že nikdy neměl dědečka.
Přestaň se chovat jako dítě. Mám dojem, že potřebuješ psychiatra.
Menacheme, nepotřebuju hostit blahosklonného německého pacifistu pro ministerstvo zahraničí.
A co mně říká o důvodech Hamásu!
Ejale, co jsi tak nervózní? To se ti nepodobá.
Uklidni se, trochu se projdi, pročisti si hlavu.
A jestli na něco příjdeš... - Dobře, musím jít.
Zavolej mi později.
Kineret.
Takže tady se to všechno odehrálo.
Hej, Ježíši, lhali ti.
Nedá se chodit po vodě.
Bravo.
Ty to nechápeš, nedá se jen tak přijít ke Galilejskému jezeru
a hned kráčet po vodě.
Kdyby to bylo tak jednoduché, dělal by to každý.
Musíš se připravit. - A jak to uděláme?
To mně prosím vysvětli. - No,
potřebuješ si očistit mysl.
Tvé srdce musí být čisté.
Bez zloby, beze zlých myšlenek.
- A potom? - A potom můžeš kráčet po vodě.
Tím jsem si jist.
(Heslo na stěně:) PŘEHLÍDKA TALENTŮ.
- Kde jsi byl? - Byl jsem něco zařídit. - Co?
- Musíme si dát "Cinderellu Rockefellu." - Co to meleš, zbláznil ses?
- Proč ne? - O čem to mluví?
- Můj bratříček je opilý. - Nic jsem nepil.
Vzpomínáš na tanec "Cinderella Rockefella"? - Cinderella kdo?
Vzpomínáš si na Ester Ofárimovou?
Ofarimovou. Jo, jméno je mi známé, ale jak ho znáš ty?
Ona a její manžel byli slavní v Německu v šedesátých letech.
Jo. Naše teta byla do nich zblázněná.
Naučila nás "Cindarelu Rockefellu".
Axel a já jsme to zpívali na rodinných setkáních.
Oblékali jsme se jako princ a princezna.
Díky. Díky moc. Díky, Tome.
A teď překvapení - naše Pia a její bratr Axel.
(Text písně:) TYS TA PANÍ, TYS TA PANÍ, KTEROU MÁM RÁD;
JÁ TA PANÍ, JÁ TA PANÍ, KTEROU;
TYS TA PANÍ, TYS TA PANÍ, KTEROU MÁM RÁD;
JÁ TA PANÍ, JÁ TA PANÍ, KTEROU;
- TY JSI MALÁ DÁMA. - (Axel:) Pojď! - JÁ JSEM MALÁ DÁMA.
- MÁM RÁD TVŮJ DOTEK. - DÍKY MNOHOKRÁT.
- MÁM RÁD TVÉ OČI. - TO JE HROZNĚ MILÉ.
- LÍBÍ SE MI TVŮJ ÚSMĚV. - ŘEKNI TO JEŠTĚ JEDNOU.
LÍBÍ SE MI TVŮJ Ú, Ú-Ú-ÚSMĚV.
- TY JSI ČLOVĚK, TY JSI ČLOVĚK, KTERÝ SE MI LÍBÍ. - ROCKEFELLER, ROCKEFELLER.
- JSI ČLOVĚK, KTERÝ SE MI LÍBÍ. - ROCKEFELLER, ROCKEFELLER.
- JSI MÁ ROCKEFELLA. - JÁ JSEM TVŮJ ROCKEFELLER.
- Na pravo... - Ne, napřed levou nohu.
Tancuješ dobře, uvidíme se v Berlíně a zopakujeme si to o tátových narozeninách.
Nemluv nesmysly.
Říkají něco o oslavě, ale žádné detaily.
Ale nejsem si jist, že rozumím tomu, co slyším.
Ne, zapomeň na to, Menacheme, budou tady každou minutu.
Vezmu ho k Mrtvému moři.
Přes Jordánské údolí.
Během dne je to bezpečné, neboj se.
Ukážu mu Jericho. Chce prý vidět Palestince.
On je tak otravný. Neboj, nehodlám to skončit v Jerichu.
Mohl bych ho utopit v Mrtvém moři,
byl by to sólokapr světového formátu.
Dobře, Menacheme. Jsou tady, musím jít. Čau.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Ujisti se, že se můj bratříček natřel krémem. On se rychle spálí.
Po dvou hodinách v poušti bude červený jako rajče.
To není problém. Je to část služby.
Řekni mi, jí se tady život líbí? - Jo, moc.
- Má... přítele? - Měla, ale teď ne.
Chlápka, kterého potkala v Indii. Říká, že Izraelci jsou...
- Co, nemožní? - Jo. Chci říct - ne.
No, není první, kdo si to myslí.
Je pravda, že izraelští muži neradi mluví o svých citech?
Nevím. Já o nich nemluvím.
A ty, jak jsi na tom se vztahy?
Já nejsem moc dobrý ve vztazích.
Znáš někoho, kdo je v nich dobrý?
Předpokládám, že žertuješ.
Jak je možné vědět, co si myslí nějaká žena doopravdy?
Pořád naříkají, že je neposloucháš, že nerozumíš jejich citům.
Že nikdy nepláčeš.
Je nemožné vědět, kdy to říkají vážně. Opravdu vědět, co si myslí.
Na co narážíš?
Mnoho let jsem byl s jednou ženou, s Iris.
To je to. Teď jsem sám.
Pojď. Zbavíme se toho.
Jala. - Jala? - To je hebrejské slovo.
Znamená "jdeme". Nemusíš ve vodě plavat.
Můžeš splývat.
- Ty vážně nepláčeš? - Nikdy.
Ani když se díváš na smutný film nebo posloucháš nějakou písničku?
No, mám dobrou omluvu.
Když mi bylo patnáct, doktor zjistil, že mám zvláštní problém s očima.
Moje oční víčka jsou suchá. Nemůžu plakat, i když chci.
- Do prdele. Tvá sestra mě zabije. - Proč?
Úplně ses spálil.
Ty si dáš krém na ramena
a já ti ho dám na záda.
Nedělali ti obřízku? Nikdy jsem takhle nikoho neviděl.
V armádě se o tom hodně mluvilo.
Takhle vypadá větší a je v posteli lepší.
Já nevím. Vždycky jsem ho měl takhle.
V Evropě jsou všichni neobřezaní?
V Německu se nikdo nenechává obřezat, leda Turci.
A v ostatních evropských zemích... Nech mě přemýšlet.
Italové... určitě obřízku nemají.
Ani Angličani a Francouzi ji určitě nemají.
V Evropě opravdu jen muslimové. A Židé, pochopitelně.
Já myslím, že je lepší ho ořezat.
Vidím, že tomuhle tématu dost rozumíš.
Dík.
Je tady taková zima.
Ne, neodtahuj se.
Nejlepší cesta, jak se zahřát, je přitisknout se jeden k druhému.
To pochopí jen izraelský voják.
- Jak často jezdí tvá sestra na návštěvu? - Nejezdí nikdy.
- Proč ne? - Nesnáší se s mými rodiči.
Po pravdě, přijel jsem projednat, že ji vezmu s sebou na narozeniny svého otce.
- Narozeniny? - Jo, bude mu 70.
A naši mu uspořádají oslavu.
Moje máma myslela, že to bude opravdu milé překvapení, když přijede Pia.
To je pěkné.
Jo, bude to velká událost s mnoha hosty.
Víš, moji rodiče žijí v jedné vile u Wansee.
Tam bude ta oslava.
Ale Pia o tom nechce ani mluvit.
- Můžu se tě zeptat na něco osobního? - Jistě.
Nemám co skrývat. Ptej se.
Vždycky mě udivovalo, jaký byl v Německu vzestup.
A najednou potom rozumět, co se stalo ve druhé světové válce.
Není to snadná otázka. Tvoje rodina byla...?
- Měníš téma. - Promiň.
Abych pravdu řekl, je něco, o čem nikdy nemluvíme.
Mí přátelé myslí, že je to něco z minulosti.
Myslí, že je to něco, s čím nemáme mít co do činění.
- Nemusíme o tom mluvit, jestli nechceš. - Ne.
Je dobré o tom mluvit, a zvlášť v Izraeli.
Vždy když o tom hodlám mluvit, mám...
Nevím. Nenacházím přesná slova. Ale cítím...
Nevím...
Hloupé, co?
- To je zajímavý způsob, jak uhasit oheň. - To je nejlepší způsob.
To tě naučí ve skautu.
Říkal jsem ti to, nevzals dost vody.
Ty mě neposloucháš.
Bylo to moc pěkné. Díky.
Není zač.
Poslyš, to je izraelská zpěvačka pro tebe.
- O čem je ta píseň? - Je to píseň o lásce.
Ale co se v ní říká? Můžeš překládat?
Můžu to zkusit.
(Překládá text písně:) MY DVA JEDEME AUTEM.
TY MI ŘÍKÁŠ, ŽE CESTA BUDE DLOUHÁ
A TAK JÁ NEMŮŽU USNOUT.
POTOM CO JSI MI ŘEKL, CO SE STALO,
NEMŮŽU USNOUT.
POČÍTÁM HVĚZDY PŘES OTVORY V POKRÝVCE
A TY, S CIGARETOU V PUSE,
MI ZPÍVÁŠ SPOLU S RÁDIEM
PÍSEŇ O LÁSCE.
POLIB MĚ SILNĚ.
POLIB MĚ, AŽ TO BUDE BOLET.
Je to víceméně tak,
zbytek je v podstatě o tomtéž.
Pal, kdy chceš.
- Kurva! - Co se děje?
Pracuješ tvrdě, co?
- Příliš mnoho zpěvaček. - Co? - Ne nic, jen jsem...
Ty ne... Musíš o tom podat zprávu?
Mohla bys... - To je v pořádku. Nic se neděje.
Výsledky nejsou tak špatné.
Jdi domů. Je víkend. Uklidni se. Nedělej si starosti.
Poslouchej, je tu problém. Tenhle hoch prožil trauma, i když to popírá.
Dělá, jakoby se nic nestalo.
To může být riskantní, posílat ho na takovou komplikovanou misi.
Řekni, Menacheme, takhle ho chceš udržet?
Za dva dny s ním budu hotov.
Já jsem v pohodě. Víš co?
Podívej se na jeho výsledky z dnešního cvičení.
Sázím se, že nebyl v pořádku.
Já nevím. Nemůžu se ho vzdát.
Udělal fantastickou práci, s Abú-Ibrahimem. Potřebuju ho.
Můžu trvat na tom, aby viděl Rudiho.
Přesvědčím ho, že není žádný cvokař, ale vrchní poradce.
- Neruším? - Ne, ne.
Jenom jsem se ptal, kdy budete hotovi s touhle sračkou.
Několik dnů a končím. Menacheme, musíme si pohovořit.
Moment. Nech mě domluvit s Gellou.
Vem si tohle. Extra materiál o Himmelmanovi.
Extra materiál? Říkal jsem ti, že je mrtvý. Co chceš víc?
Promiň. Moc času v poušti.
Přečtu si to vedle. Vydrž chvíli.
- Vypadáš dnes jinak. - Jinak? - Jo,
nevím, tvoje vlasy vypadají...
Říkals, že pojedeme do jedné fantastické restaurace v Tel Avivu. Tak jsem si vzala...
... rtěnku.
- Vypadáš velmi dobře. - Díky.
Můžu vám nabídnout zákusek? Máme čokoládové suflé se zmrzlinou, máme krém brulé...
Myslím, že počkáme, až se vrátí můj bratr.
Dobře, dám vám pár minut.
Tvůj bratr je velmi přátelský.
Jo, to je pravda.
Mám adresu nejlepší zábavy ve městě.
To místo se jmenuje "T.L.V."
Nedívejte se na mě. Nevyznám se v těchhle věcech.
Ničemu nerozumím.
- Jsi si jistý, že tohle je to místo? - Jo, vypadá perfektně, ne?
- Dáte si něco? - Jo, pivo, prosím.
- Co ti můžu nabídnout, drahouši? - Drahouši? - No dobře, tak ne drahouši.
Tři Heinekeny.
Příjdu za okamžik.
- Díky. Jdeme tancovat. - Ne, mně se to nezdá.
- Proč ne? - Tancuj ty. Mně je dobře tak.
- Jsi si jistý? - Jo, v pohodě. - Jak chceš.
- Já jdu. - Proč? - Musím jít.
Vyzvednu vás zítra ráno v hotelu.
Dobré ráno.
- Spals dobře? - Jo, je mi fajn.
Dobré ráno. Poslyš, mohl by Rafík jet s námi do Jeruzaléma?
- On žije v... jak se to vyslovuje? - Bejt Džala. - Bejt Džala.
Arab?
Jak chcete. Vy platíte.
Tady bývala hranice. Dokud jsme nedobyli východní Jeruzalém v 67ém.
Arabští ostřelovači seděli na vršcích těchhle zdí.
Když měli špatný den, jednoduše stříleli na druhou stranu.
Asi jsme se tady měli pokořit.
- Můžeš zastavit? - Proč?
Rafik mně dovede ke krámu svého strýce.
Tohle je Zeď nářků. Asi tam chceš vložit lístek.
- Zbožní věří, že k nim promlouvá Bůh. - I když není důvod k rozmrzelosti?
To už není důležité. Hlavně že udělá nákupy.
Chci říct - to je důvod, proč přijel do Izraele?
Je to tak zvláštní. Vždycky se s tím rád vytahoval.
Na střední škole podle přátel mých rodičů vždycky otevřeně říkal "Ich bin schwull",
to je německy "jsem gay". - Mně o tomhle nevyprávěl.
A ty taky ne, ale to teď není důležité.
Asi tě to vyděsilo. Asi sis říkal něco, že...
- Takže je to moje vina? - To není otázka viny.
Nechci o tom mluvit. Budeme mluvit o tobě, jo?
Proč nejedeš k vám domů na narozeniny svého otce?
- On ti o tom řekl? - Je to tajemství?
- Ne. Já jednoduše nechci jet. - Proč ne?
Nechci se vracet. Už je nechci vidět.
- Ale jsou to tví rodiče, ne? - Jsi teď na jeho straně?
To je oddělení pro ženy. Nechceš napsat lístek?
Hele, Axel.
Podívej. Chtěl jsem to udělat roky.
- Koliks za to zaplatil? - Sto eur. - Sto eur?
- Rafik ho přesvědčil, aby šel s cenou dolů. - Dej mi ten kabát.
- Co se děje? - Řekni, co chceš? - Promluvím si s ním.
- Nepřerušuj. - Ejale, co to děláš?
- Nech mě to vyřídit, jo? - Ne, je to v pořádku.
V Berlíně by to stálo dvojnásobek.
Cože? On je spokojený. Necítí se napálený.
Nepřerušuj.
Vrať peníze! Vrať peníze, jasné?
Sto eur? To se nestydíš?
- Lepší cenu nedostanete. To vám přísahám. Přísahám! - Dělej!
- Promiňte, pane. - Na tom nezáleží. To není osobní. Je mi to trapné.
To stačí. V pořádku.
Tady. 100, vracím 20.
Zaplatil jste 80.
Pokoušíš se podvádět? Dej mi ty peníze.
Jen 20? Co si myslíte?
- Neměls to dělat. - Proč ne?
- Říkám ti, je to dobrá cena pro Axela. - No a co?
Pro mě to není moc peněz a pro obchodníka je to majetek.
Chudí palestinští obchodníci...
Já jsem zapomněl: vy Němci jste tak citliví. Lidská bída vás vždy dojímala.
- Cos říkal? - Nic. Zapomeň na to.
Půjdu.
- Promiň. - To je v pořádku. Není to tvoje vina.
- Ráda jsem tě poznala. Měj se.
Ať se ti daří. - Díky.
- Zůstaneme v kontaktu. - Jistě.
- Můžu říct jednu větu? - Do toho!
Vy Židi jste tak posedlí tím, co se vám stalo v minulosti.
Možná když to necháte být,
budete schopni vidět... - To už jsou tři věty.
- Dobře. Díky za svezení. - Není zač.
(Píseň z rádia:) NĚCO SE TADY DĚJE,
CO JE TO, NENÍ ÚPLNĚ JASNÉ.
TÁMHLE JE MUŽ SE ZBRANÍ...
(V televizi:) TO JE VŠECHNO,
CO ZŮSTALO PO AUTOBUSU PLNÉM LIDÍ POTÉ,
CO SE ODPÁLIL DALŠÍ SEBEVRAŽEDNÝ ATENTÁTNÍK.
TERORISTA, ŘÍDÍCÍ VŮZ ZNAČKY KIA
ZASTAVIL ZA AUTOBUSEM,
KDYŽ TEN NABÍRAL CESTUJÍCÍ NA ZASTÁVCE "VAD JARA"...
- Atmosféra je dost napjatá. - Jo.
Přemýšlelas někdy o tom, že přijedeš domů na navštěvu?
Chceš zkazit naši minulost?
Jsou to naši rodiče.
Nevíš nic o našich rodičích.
Tak vyprávěj.
Nechci. K ničemu to taky nebude.
Když mám něco vědět, musíš mi to říct, dobře?
Nic tě nenapadá?
Všechny ty hodiny, které táta trávil zavřený ve svém pokoji?
A všechna ta volání do zahraničí o půlnoci?
O čem to mluvíš?
Všechna ta volání na jeho účet?
Jednou jsem omylem zvedla telefon a přišla jsem na to,
že náš slavný dědeček ještě žije.
Že mu volali všechny ty roky a že nemůže přijet do vlasti.
- Ještě žije? - Byl živ a zdráv, když jsem odjížděla.
Tomu něvěřím. Řekli nám, že zemřel na konci války.
Říkali hodně věcí.
Tak mě to rozčílilo! Křičela jsem a trvala na tom, že musí do vězení.
Myslíš, že je ještě naživu?
To nevím.
Opustila jsem dům ještě ten den.
Táta měl strach, že jsem šla na policii. Byl strašný.
To nechápu. Proč jsi mi o tom neřekla?
Právě jsi měl jet do Itálie.
Byla jsi poprvé zamilovaný. Nechtěla jsem tě obtěžovat.
Ale vrátil jsem se za několik týdnů.
Já vím.
Promiň.
Nemohla bych s tím žít.
Musíme zůstat v kontaktu.
Musíme jet.
Máš mé telefonní číslo.
Až budeš někdy v okolí...
Dobrá. Díky.
TADY RÁDIO FM 102, TEL AVIV,
A PO SEBEVRAŽEDNÉM ATENTÁTU VÁM JAKO OBVYKLE HRAJEME LEHKOU HUDBU.
MĚJTE HEZKÝ DEN. KLIDNÝ DEN.
Moc díky za všechno. Měl jsem velmi zajímavé prázdniny.
Potěšení je na mé straně.
To je moje adresa v Berlíně. Jsi vítán, jestli chceš.
Díky. Ale abych ti řekl pravdu, nikdy jsem v Německu nebyl.
Nemyslím, že přijedu.
Kdybys změnil názor...
Řekneš mu to ty. Já se na to nějak necítím.
Bez problémů. Mělo by to ze mě jít.
Zaměstnám ho Himmelmanem.
Jak dlouho bude tahle nacistická sračka pokračovat?
Neprodražuje se ta věc?
Neboj se, mluvil jsem se šéfem.
Zadek máš krytý.
- Čau Ejale. Chytil svoje letadlo? - Jo, už je pryč.
Mohli jste mi říct, že je homouš.
- Co na tom záleží? - Strávils ty s ním dva týdny?
- Vážně homo homo? - Ne, polohomo.
Toulají se mu ruce? Zkoušel se tě dotknout?
Mám za to, že sis to užil. - Vůbec se nebavím.
Tady máš poslední laserdisk. Ani jsem ho neposlouchal.
Pro mě tahle záležitost skončila.
Jsem připraven na novou operaci.
Dobře, nechám vás o samotě.
Nemůžu uvěřit, že jste mě dali dohromady s tím hovnem.
Cestovat s...
Chci říct, nemám nic proti němu, je to dobrý chlap, ale...
Už začínají s cvičením a já jsem už ztratil tři velmi důležité dny.
Poslouchej! Rozhodli, že nejsi...
Říkal jsem ti... Varoval jsem tě.
- Co? - Promiň. Pokoušel jsem se.
Říkal jsem jim, že jsi byl vážně dobrý s tím Němcem.
Hovno! Tihle bastardi! Bastardi!
Co si myslí, že jsou? He? Co si myslí?
Začal jsem tuhle misi a očekává se, že ji dokončím!
Který jiný agent by udělal tak čistou práci?
Řekni mi, který. Který?
Já... Zapomeň na to. - Neber si to tak.
Budou jiné operace. Navrhl jsem...
Ty nenavrhneš nic, Menacheme. Už tě mám dost!
Tebe a tvých stupidních her s nacisty!
- Nazdar. - Čau.
Menachem mě požádal, abych ti donesla tohle.
Chce, aby sis to poslechl.
Díky, já...
Potřebuješ to zpátky? Ne.
- Já... Pokud mě nepotřebuješ, půjdu. - Jo.
(Ze záznamu:) Jednou jsem omylem zvedla telefon a přišla jsem na to,
že náš slavný dědeček ještě žije.
Že mu volali všechny ty roky a že nemůže přijet do vlasti.
- Ještě žije? - Byl živ a zdráv, když jsem odjížděla.
Tomu nevěřím. Řekli nám, že zemřel na konci války.
Říkali hodně věcí.
Tak mě to rozčílilo! Křičela jsem a trvala na tom, že musí do vězení.
Myslíš, že je ještě naživu?
To nevím. Opustila jsem dům ještě ten den.
Táta měl strach, že jsem šla na policii. Byl strašný.
Dobrý den.
Děkuji.
Prosím.
(Z rádia:) AHOJ, JMENUJI SE FRITZ ENTZELMANN. VĚŘÍM, ŽE DNES BUDEME MÍT PĚKNÝ DEN
A DOUFÁM, ŽE SE TAM VENKU MÁTE DOBŘE A HLAVNĚ ŽE BUDETE MÍT ŠŤASTNÝ DEN.
TEĎ TADY MÁME BUFFALO SPRINGFIELDA - "FOR WHAT IT'S WORTH".
Co tady děláš?
Chtěl jsem tě překvapit.
To se ti povedlo.
Díky. Párky v rohlíku mně chutnají.
To nejsou párky v rohlíku. To jsou kari párky.
- Kari párky? - Kari párky.
- Berlín je pěkný. - Cos čekal?
Nevím.
Po pravdě...
Bál jsem se, že mě už nechceš vidět.
Ne, nerozumíš mně.
Jak ti to mám vysvětlit...
Byl jsem v jedné velmi choulostivé situaci, když jsi byl v Izraeli.
Choulostivé?
- Vzpomínáš, co jsem ti říkal o Iris? - Tvé přítelkyni?
Ve skutečnosti byla moje manželka.
Byli jsme manželé několik let a měsíc předtím, než jsi přijel do Izraele...
Najednou...
Umřela a...
Nemáme teď turisty a nemáme moc práce a...
Potom, co jsi odjel, jsem vážně cítil, že...
Nechtěl jsem, abys myslel, že jen kvůli...
Víš, koupil jsem letenku a...
To je v pořádku.
Jez své kari párky nebo ti vychladnou.
Jo, než na to zapomenu...
To se mi nechce věřit. Lidové tance!
Díky. To je od tebe velmi milé.
Ani nevíš, jak milé. Víš, jak těžké bylo
přijít do "Tower Records" a požádat o tuhle hudbu?
Měls vidět, jak se na mě prodavač díval.
Promiňte.
Mohli bychom dostat dvě piva? - Jakou značku?
- Máte Heineken? - Jistě.
Odkud jste?
Z Izraele.
Něco k jídlu?
Ne díky. Právě jsme se nacpali kari párky.
Á, labužníci!
No, možná nemá rád Izrael, ale ty se mu, zdá se, líbíš.
Vážně? Nevěnoval jsem mu pozornost. Němci jsou mi lhostejní.
- Co tím chceš říct? - Nikdy jsem nebyl s německým mužem.
- Cože? - Byl jsem s Italy, Angličany, Francouzi,
Turky i Palestinci, ale ne s Němci.
Máš ponětí, proč?
Naprosto ne. Jednoduše to tak vyšlo.
Předpokládám, že je to méně komplikované.
Vždycky jsem myslel, že pro vás jsou mnohem snadnější tyhle věci.
- Pro koho? Pro Němce? - Ne.
- Vždyť víš... - Homosexuály?
Jo. Myslel jsem, že je to jednodušší. Jak ses potkal s tím Arabem a rovnou...
Rafikem? Nebyl jsem si jistý. V tomhle případě je to pravda, ale...
Občas je to velmi rychlé.
Proč? Žárlils? - Ne.
Ale někdy to může být pěkné, ne? - Co?
Dívat se na někoho, kdo má v očích kouzlo a jít přímo do postele bez velkého mluvení.
Jo, může to být pěkné.
A když je po všem...
Jak to funguje? Chci říct...
Jak víš... ?
Ach vy heterosexuální muži!
- Co? - Všichni jste stejní.
Jediná věc, která je vás zajímá, je šousty šoust.
To snad ne.
Chci říct...
Je to zajímavé.
Například ty.
Tobě se jak...?
Jestli chceš vědět pravdu, líbí se mi to z obou stran.
Konec konců, co je na výběr? Je hloupé omezovat se na stále totéž.
Ale...
Nebolí to? - Ne, fakt ne.
Jenom musíš uvolnit hýždě a pak je to moc pěkné.
Pocit, že někdo vstoupí do tvého těla,
pocit, že...
Myslím, že napoprvé je to dost, ne?
A jak se má tvůj přítel Arab?
Mnohem lépe.
Poté, co jsem mu poslal dalších sto eur na ten pitomý kabát.
Axel! Jaké překvapení!
Á, co to tady máme?
- Rád bych ho ochutnal. - Krásný.
To je jeden izraelský přítel.
Jak se vede?
Dneska je slavnost v "Roses".
Výborně, jako vždy.
Ale teď se musím vážně napít.
Třeba něčeho takového.
Chovejte se pěkně.
Nashle.
- Říkali, že jsi krásný. - Ty mně lichotíš?
Nedělej si starosti, jsou v pořádku.
Část z nich jsou dobrovolníci v našem institutu.
Nemusíš mě poučovat. Připomíná mi to, jak kdysi vyhrála Dana International.
(Zpívá:) VIVA LA VITA, VIVA VITTORIA...
Jsi v pořádku?
Ejale!
Kliď se odsud než ti udělám díru v hlavě!
- Mluvíš německy? - Ne moc skvěle.
- Zrovna jsi mluvil perfektně. - Moji rodiče mluvili německy.
- Cože? - Moje matka se narodila v Berlíně.
Žila tady, dokud ji nedonutili utéct.
Tak jsem vyrostl bez německých výrobků v domě,
bez cestování do Německa, bez hovorů o Německu.
Když byli sami a mysleli, že neposlouchám, mluvili německy.
Tak kvůli tomu vytáhls revolver?
Nevím, už před tím, než jsem šel na letiště, jsem cítil strach.
Nemyslel jsem na nic. Jednoduše jsem ho uchopil.
- Lituju, žes ho nezabil. - Co?
Lituju, žes jsi to hovno nezabil.
Takoví lidi jsou poskvrnou světa. Všechno jenom zkurví.
Ale víš ty co?
Když jsi tady, proč nejdeš do "Kibucu" mých rodičů?
- Co? - To je vila. Říkal jsem ti o ní.
Oslava narozenin mého otce je tento víkend.
Příjď místo Pii.
Příjdu rád.
Víš, málem jsem ti koupil tohle cédéčko.
To jsem koupil na letišti cestou domů.
Koupil jsem hodně cédéček v hebrejštině. - Jen zpěvačky, předpokládám.
Zastavíme se tady na kafe.
Děkuji.
To je první dálnice v Německu.
Ve dvacátých letech bylo mnoho aut.
Vidíš tamta místa?
Tam si sedali všichni důležití a užívali si čekání.
Všichni politici, aristokrati. - A potom, Hitler a jeho lidé.
Jo, ten tady taky seděl.
Víš, když jsem byl na střední škole,
skupina studentů jela v rámci výměnného programu do Německa
a já vyslechl spoustu o tom, jak se k nim Němci chovali nenuceně.
Ale je jedna, která mi nejde z hlavy.
Moji přátelé mysleli, že každý člověk, který ještě žije a
má více než 60 let, se jistě účastnil války.
Takže vymysleli hru, která spočívala v tom, že zastavovali starší lidi na ulici
a ptali se jich hebrejsky: "Kde jste byl, když mou rodinu spálili v koncentráku?"
A pak se strašně smáli, víš.
A ty tady chceš hrát tu hru?
Vážně mě to napadlo.
Ale myslím, že jen 80ti, 85tiletí nemohli být v armádě.
Děsí mě, že jsou ještě naživu. - Nebuď strašpytel.
Můžeme to zkusit.
Kolik let má podle tebe tenhle muž?
- Co se děje? - Nebudeš mi věřit,
ale já toho chlápka znám. Je to... Je to přítel mých rodičů.
Neuvěřitelné!
- Ahoj. - Ahoj. - Co tady děláš?
- Dávám na tebe pozor. - Ale já nechápu...
Uklidni se. Představ mě, pak půjdu.
Zůstanu tady. Místnost 223.
To je Menachem, přítel mé matky; to je Axel.
- Moc mě těší. - Taky mě těší.
Vždy je pěkné setkat se s někým, s kým se znáte. Připojte se k nám?
Ne, díky, musím jít. Měl jsem hlad a zastavil jsem se na sendvič.
Jsem rád, že jsem vás potkal.
Sbohem.
Jak je ten svět malý.
Jo. Děje se mi to pořád.
To je píseň od Ester Ofarimové. Ta co se mně moc líbí.
Tentokrát ti ji nemusím překládat.
Tady to je.
Axele, to je pěkné, že jsi přišel.
Dej mi věci.
Ty taky.
- Ne, to je dobré. - Nech ji. Nemáš na výběr.
To je Egla, pečovala o mě od doby, co jsem byl dítě.
Eglo, to je Ejal. - Vítej.
Doufám, že se dobře staráš o našeho Axela.
Někdo to musí dělat.
Příjď potom do kuchyně. Udělala jsem sýrový koláč.
Díky.
Pojď, půjdeme pozdravit mou matku.
- Mami! - Axele.
Drahoušku. - To je moje matka.
- Velmi mě těší. Já jsem Sigarid. - Ejal, taky mě těší.
- Ejal? To je... - Je to izraelské jméno.
Rozumím, je pěkné. A žijete tady?
Ne, to je má první návštěva v Německu.
Pak tedy vítejte. Doufám, že se vám tu líbí.
Omluvte mě. Musím toho tolik zařídit.
Axele, příjď prosím včas dnes večer, o osmi.
O osmi, přesně.
- Vypadáš... - Co?
Velmi... německy.
Díky. Ty taky vypadáš dobře.
- Myslíš, že tohle sako je dost dobré? - Jistě, jdeme.
- Jak rád tě vidím, synu. - Nápodobně, tati.
Kde je tvá sestra?
Nemohla přijet.
Takže bude věčně žít v tom kibucu?
Nebudeme o tom teď mluvit. Máš přece narozeniny, tati.
To je můj přítel, Ejal.
Moc mě těší.
Axele, rád tě vidím.
Ahoj.
Připravils něco pro svého otce?
Jasně, strýci Gustave.
Věnujte mi pozornost, prosím.
Hodně jsem přemýšlel, co přinést na dnešek, na sedmdesáté narozeniny svého otce.
Něco, co by vytvořilo dobrou atmosféru.
A rozhodl jsem se vám ukázat jeden malý tanec, který jsem se naučil.
Slibuju vám, že je to jednoduché a moc se vám to bude líbit.
Udělejte kruh
a jenom sledujte mé pohyby, bude to velmi jednoduché.
Uvidíte. Teta Frída se postaví sem...
- Ty nebudeš tančit? - Musím něco zařídit.
Vykopneme pravou nohu, pravou, levou a zastavíme.
A znovu, pravou, levou, otočíme se. Pravou, levou, pravou a otočíme se.
Dovnitř, ven a zastavíme.
Otočíme se napravo.
A znovu napravo.
A bokem doprostřed.
A zpátky.
Dobře. A ještě jednou.
Trvám na tom. Jdeme.
A znovu.
Otočíme se napravo.
A znovu napravo.
A do středu. Pozor.
A... to je všechno. Blahopřeji.
Díky, synu. To bylo milé překvapení.
Aby měl dlouhý život, aby měl dlouhý život.
Třikrát požehnání.
Aby měl dlouhý život, aby měl dlouhý život.
Třikrát požehnání.
Živijó! Živijó! Živijó!
Jsem šťastný, že jsem tady opět s rodinou.
A ve své vlasti.
Otče.
Sfoukneme svíčky.
Axele, nemáš potuchy, jak rád, jak šťastný jsem,
že jsem dnes zde se svým otcem a svým synem.
To je Axel, můj syn, neznáš ho.
Mami.
Kvůli tomu jsi mě poslala do Izraele?
Proto jsi chtěla, abych přijel s Piou?
To bylo na poslední chvíli.
Nemyslela jsem, že bychom ho mohli přivézt.
Srdečně blahopřeju!
Kdybych o tom věděl, nepřišel bych.
Nevykládej mně o etice.
Neviděls, jak je tvůj otec šťastný?
Jistě.
Škoda, že dědeček neměl politický proslov.
Pozor na tenhle tón! A zvlášť ty.
Vždycky jsi dělal jenom potíže.
Proč jsi musel přivádět sem toho Izraelce?
Vždycky to vypadá, že děláš všechno pro to, abys nás rozčílil.
To si vážně myslíš?
Netrpíme snad dost?
Celé ty roky nás špehují, aby zjistili, jestli jsme v kontaktu
s tvým dědečkem, jako kdybychom byli zločinci.
Co jsme jim udělali? Napíchávali nám telefony...
Myslela jsem, že přestali, ale spletla jsem se.
Možná jsem blázen, ale co když je tvůj přítel od Mosadu?
Jestli není, jistě se s nimi spojí po slavnosti dnes v noci.
Ejale?
Žije. Je tam v domě.
- Posaď se. - Je tady, viděl jsem ho.
Jo, myslel jsem si, že přijede.
Je velmi starý, ale myslím, že ho ještě můžeme odvézt.
Nemá žádná bodygardy, jen jednu chůvu.
Vezmi si tohle.
Jsi šílený? Vezmeme ho odsud.
K soudu v Izraeli. - Ejale.
To není problém, Menacheme. Můžeme to udělat, právě my dva.
Potřebujeme jenom auto a odvezeme ho na kontrolní bod.
To neuděláš. Nikdo neví, že jsme tady.
Co tím myslíš? My přece...
Žádné my. Žádné auto, žádný kontrolní bod.
Musíš to dokončit sám.
Jenom ty. Skonči to s ním.
- Skončit? - Jo, skončit.
Ale Menacheme, můžeme ho dostat odtud.
Ejale, poslouchej dobře. Proč jsi sem přišel?
Jenom kvůli tomu jsi přišel, ne?
Najít tohoto muže, je to tak? Teď jsi ho našel.
Možná je polomrtvý, ale jen polo. A to je naše šance.
Nenechat ho uniknout bez trestu.
Běž a udělej, co musíš udělat. Pro mě a pro svou matku.
Běž! Neboj se.
Dostat ho dřív než Bůh. Jo.
Dostat ho dřív než Bůh.
Iris, moje manželka...
Ona neumřela...
Ona se zabila.
Nechala mi dopis.
Napsala, že zabiju vše, co se ke mně přiblíží.
Už nemůžu zabít.
Prostě...
Už nechci zabíjet.
O DVA ROKY POZDĚJI.
Nazdar, Axele.
Je 17 hodin a Tom nakonec usnul.
Věděl jsem, že jsem měl poslouchat tebe a tvou milou sestru.
Všechny věci o tom, že miminko změní život.
Opravdu změnilo. Přišel jsem o sluch.
Chtěl jsem jít spát, ale nemohl jsem.
Tento týden půjdeme vybrat hotel.
V každém případě ty a tvůj Ondřej musíte přijet na návštěvu.
A budete dělat strýce a tetu.
Abychom Pia a já mohli odjet na dovolenou.
Po pravdě, být otcem není tak strašné.
Velmi mě to vzrušuje, prožívám spoustu nových věcí.
A sním...
Včera jsem dokonce snil o tobě.
Byli jsme ještě jednou na severu, u Kineretu;
a ty odložíš sandály a jdeš,
a prostě kráčíš po vodě.
A nepropadáš se, netopíš se.
Prostě jdeš po vodě, jako by to bylo to nejjednodušší na světě.
A pak se otočíš a uchopíš mě za ruku.
A já... já jdu za tebou.
A najedou oba dva kráčíme po vodě.
A kráčíme a kráčíme, obklopuje nás hudba.
A já na tebe hledím a ty se na mě směješ.
A všechno je tak... plné pokoje.
A my se cítíme dobře, jednoduše... dobře.
NA PAMÁTKU MÉ MATKY, SÁRY KAMINKEROVÉ.
BOJOVNICE ZA LIDSKÁ PRÁVA A ZA MÍR.
České titulky: R. Svoboda. 2005.